Trey?
KÄRA GEORGE, JAG KOM FÖRBI JAG STÄLLDE TILL VÄGGEN
FÖRLÅT Daniel Holden
Hej, tjejen.
Vart åkte du igår kväll, pappa?
Kom hit.
- Vill du gifta dig nån gång, Alice? - Ja.
Då ska du aldrig fråga en man var han har varit.
- God morgon. - Hej.
- Vill du ha ägg? - Har inte tid.
- Vem ringer? - Säkert en försäljare.
Jag har gjort en smörgås åt dig. Skina och ost.
Vad snällt. Jag har bråttom.
- Du har alltid bråttom. - Hellre det än motsatsen.
Det betyder att det går bra.
- Du kan få nya skor. Kanske två par. - Jag är stolt över dig, Teddy.
Du tog en risk. Med fälgföretaget. Det krävs mod och tro.
Ja, tro.
Vi ses ikväll.
Du har ett samtal från... Daniel. Betalar du samtalet?
Ja.
- Fan. - God morgon.
- Ursäkta, Ted. - Jag har hört värre.
Nej. Jag menar köket, hur det ser ut.
Jag börjar vänja mig.
- Jag trodde att han ville vara hemma. - Han dyker upp.
Man kan se hur skadad han är. Man undrar om han nånsin...
Det finns tid. Han har inte varit ute länge.
Jag trodde inte att han skulle bli frigiven. Inte som Amantha.
- Jag kunde inte hoppas på det. - Jag vet.
På sistone har jag haft en gnagande skuldkänsla...
Om jag hade trott på honom kunde jag ha hjälpt honom ut därifrån.
Om Amantha inte var Amantha skulle han fortfarande sitta där.
Nu är du hård mot dig själv.
Jag tänker ofta på hur jag har svikit honom.
Du har tappat din riktning, Janet. Du kan inte tänka klart just nu.
Det var snällt sagt. Men jag kan nog tänka klart.
Förlåt att jag sa att det var hans hus först.
Du räddade huset, Ted. Du räddade affären.
Den här familjen. Du räddade mig.
Men jag har inte älskat dig som du förtjänar. Förlåt för det.
Det är väl inte för sent?
Jag visste att du inte kunde älska mig som du älskade Lester.
Eller som du kunde ha gjort om Daniel inte... Om det var annorlunda.
Jag gillade det inte, men jag förstod.
Så jag kan nog acceptera att du vill att det ska bli bättre mellan oss.
Efter att du ringde satte jag mig i bilen och åkte.
Jag har aldrig gjort nåt så impulsivt i hela mitt liv.
Jag minns inte senast jag använde en telefonkiosk. Eller ens såg en.
Det finns inte så många.
Det var skönt att använda en telefon som inte var smartare än jag.
Är allt okej, Daniel?
Det känns bara okej när jag är med dig.
Vi måste åka, så att vi hinner hem innan...
Ja, vi måste väl det.
- Vi kollar om han är här. - Och annars?
Hon vet att det är nåt. Hon är min mamma. Så jag måste berätta.
- Daniel kanske ger mig sparken. - Han sparkar dig inte. Du är gratis.
- Han får valuta för pengarna. - Vi är dysfunktionella. Du också.
Det är bättre om du är här och kan fylla i luckorna.
Mamma? Mamma?
- Hej mamma. Vi tänkte hälsa på. - Okej.
- Är Daniel här? - Vad har hänt?
Det tog tio sekunder.
Vi tänkte flytta hit, jag och Ted. Efter att vi hade gift oss.
- Florida? - Ted ville öppna upp en filial.
Han hade stora planer. Men han kunde inte lämna stan.
Han kunde inte lämna familjen.
Det är inte lätt att lämna tryggheten.
- Hur går det för honom? - Vad menar du?
- Är han lycklig? - På sistone har han varit lycklig.
- Vad bra. - Vad är det, Daniel?
Jag är ingen bra person, Tawney.
- Det tror jag inte på. - Jag talar sanning.
- Hur är pensionärslivet? - Jag har inte vant mig än.
Jag hoppas att du inte tog illa upp.
Om det inte var du hade nån annan tagit över. Folk vill ha förändring.
- Det är en sak som plågar mig. - Det hör till jobbet.
När Holden frigavs sa han att du hade tvivlat på att han var mördaren.
- Kan du utveckla det? - Varför då, Carl?
DNA-resultaten överraskade inte dig, va?
- Jag blev inte förvånad, nej. - Varför inte?
Vi trodde att vi gjorde rätt som åtalade Holden.
- Och nu? - Roland var säker. Jag också.
- Men inte till en början. - Vittnesmålen stämde inte överens.
- Vilka vittnesmål? - Men Holden ändrade på det.
- Genom att erkänna? - Ja.
Vad hände i förhörsrummet, C.J.?
Det är inte lätt att få reda på sanningen. Så vi pressade honom.
Han framstod som en pojke som ljög.
Han sa att han inte mindes. Han sa att han var med en tjej ett tag.
Och vi pressade honom på detaljer.
- Bad han om en advokat? - Nej, inte vad jag minns.
- Till slut började han ge med sig. - Och erkände?
Och nu tror du att ni tvingade fram det?
Vi visste inte att det var det vi gjorde.
Jag är inte säker nu heller.
Men jag inser hur det kan ha gått till. Med facit i hand.
Jag är inte ute efter dig, eller Roland eller nån annan.
Jag vill bara se till att allt blir rätt nu. Innan det är för sent.
Vad?
Efter att Holden hade erkänt ville George Melton prata med mig.
- Vad sa han? - Vet inte. Jag vägrade träffa honom.
- Varför då? - Det var över. Vi hade ju löst det.
Den stackars flickan var begravd. Staden började lugna sig.
Det var för sent. Det var helt enkelt för sent.
- De försöker bara lösa det här. - De vill också rädda ansiktet.
Pressar vi för hårt kan det bli personligt och då kan det gå illa.
- Bli personligt? - För åklagaren. Inte de andra.
Mr Foulkes skulle inte gå med på förlikning. Han är narcissist.
Det vet han nog. Person är i alla fall pragmatisk.
- Bry hon sig ens om han är oskyldig? - Jag vet inte.
- Fast man kan förstå hennes strategi. - Jag gillar henne ändå inte.
- Hej Jared. Är du här? - Jag ska hämta en grej.
- Vad gör ni? - Vi pratar lite.
Okej.
Jared. Har du sett till Daniel?
- Inte sen han tog min cykel igår. - Tog han din cykel?
- Varför sa du inget? - Vi brukar väl inte berätta saker.
Pappa brukade ta med oss hit när vi var små.
- Jag ville visa dig. - Det är jättefint.
- Har du redan sett det? - Det är fint ändå.
Varför ville du rädda mig, Tawney?
Jag ville att du skulle få frälsning.
Jag ville att du skulle få känna frid.
- Känner du frid, Tawney? - Ibland.
- Kommer den från Gud? - Den kommer inte från oss själva.
Tror du det, eller måste du tro det för att orka med livet?
Jag tror det för att det är sant.
Är det sant för att du tror?
Både och, antar jag.
Så om jag inte tror på nån gud, då finns det ingen gud?
- Det är inte samma sak. - Varför inte?
För att du är vilsen, Daniel.
Det håller jag med om.
Gud älskar dig, Daniel.
- Du sa det. Eller var det Jesus? - Båda älskar dig.
Älskar du mig?
Jag är gift, Daniel.
Varför fick du mig att känna så, då?
Det var inte meningen. Förlåt.
Kände du samma sak?
Du räddade mig, Tawney. Inte nån gud.
Sen övergav du mig. Och nu är jag vilsen.
Du har godhet inom dig. Och den godheten är Gud.
Du känner inte mig. Du bara tror det.
Du ser vad du vill se. Du vet inte vilka hemska saker som jag har gjort.
Du har ändå godhet inom dig.
Men om du inte delar den godheten med resten av världen,
är det en större synd än allt annat som du har gjort.
Allt som jag har gjort?
Ja. Allt.
Jag ska nog åka.
Du kommer att bli en underbar mamma. Grattis.
Daniel. Jag ångrar inte att jag hämtade dig idag.
Men jag kan inte göra det igen. Och det ska jag inte.
Jag vet.
- Hej. - Hej där.
Förlåt. Ni har säkert varit oroliga.
- Det är okej. - Jag har cyklat.
Jag måste prata med dig, Daniel. Jag har ringt dig.
Är det en hemlighet som du ska berätta?
Det borde ha varit det.
- Jag har varit en dålig advokat. - Jag har varit en dålig klient.
Vad är det för hemlighet som inte är hemlig?
Åklagaren är villig att gå med på en förlikning.
Redan avtjänad tid plus tio år.
Jag kan nog förhandla till fem år.
- Går de med på tre år? - Jag kan försöka.
- Två, då? - Visst.
Ser du, Amantha? Det är en lek.
- Vi har inte löst alla detaljer... - Är det avgörande om jag är skyldig?
- Vad håller du på med, Daniel? - Klargör saker.
För de som representerar lagen spelar det roll,
men i nuläget tror jag inte att det är lika viktigt för dem.
Det är ju en lättnad.
Fortsätt, Jon.
Om du går med på det här kan inte delstaten Georgia avrätta dig.
Det låter väl vettigt.
Men om jag inte accepterar förlikningen, då?
- Då blir det rättegång. - Och om jag accepterar?
Då blir du då så småningom fri, på vissa villkor.
Men det är ingen frihet. Du måste säga att du dödade Hanna
och leva som en mördare och sexualförbrytare.
- Jag tänker inte erkänna det. - Vad?
Att jag våldtog henne. Är det möjligt, Jon?
- Jag kan höra med åklagaren. - Vad gör du?
Diskuterar en förlikning. Har jag missat nåt, Amantha?
Vill du göra det här, hjärtat?
Jag vet inte, mamma. Jag fick nyss reda på det.
Nu skulle jag vilja ta ett bad.
Du är väldigt tyst, Dannyponken. Jag har pratat hela dagen
och du har inte sagt ett ord. Det är ju oförskämt.
Du har tydligen glömt dina påvliga instruktioner.
Vad var det den där gamla prästen sa till dig? Charlie?
Charlie cheeseburgare?
Han sa: "Du måste göra dig tillgänglig."
Du måste delta. "Det finns så mycket att delta i här inne."
Men där uppstår ett problem.
Hur ska man delta i världen och samtidigt ignorera Wendall?
Det går inte. Du kan inte ha det ena utan det andra.
Ingen kärlek utan hat.
Ljus utan mörker. Himmel utan helvete.
Du kan inte delta utan att ta del av mig.
Himmel och helvete.
Du är rädd, Wendall.
Fan heller. Jag är inte rädd för nåt.
- Jag insåg det först nu. - Vad är jag rädd för?
Tystnad.
- Jag gillar bara att prata. - Det finns olika sorters tystnad.
I den riktiga världen kan du leva i förnekelse.
Men inte här inne. Inte med en dödsdom.
Hur lång tid har du kvar? Det vet du nog.
Du räknar säkert dagarna.
Och du är säkert skräckslagen.
Tror du att du är annorlunda?
Vi är inte så olika. Två sidor av samma mynt.
- Vi är inte ens samma valuta. - Du vill väl gärna tro det.
Även om jag vore en värdelös usling som är rädd för att dö,
skulle du ändå vara en skitstövel som är rädd för att leva.
Två sidor. Samma mynt.
Vad är värst, Daniel? Vad är värst?
Han kan inte ta ett så stort beslut nu.
Du hörde vad han sa. Han är inte resonlig.
Det kommer inte att förändras. Hur han tänker.
De kommer inte att åtala honom igen.
I vissa fall har man väckt åtal för mindre.
Men om han börjar överväga möjligheten, Jon.
Du har rätt att säga vad du tycker, och det ska du.
Men det är hans liv.
- Hur många samtal? - Samtal?
Har ni haft om mig under åren? Om mig, för min skull?
Jag hoppas att det tar slut snart så att ni kan prata om nåt annat,
som semester och chihuahuor.
- Jag vill grilla. Kan vi göra det? - Varför inte.
En biff. En stor, fet biff.
Jag vill höra fettet fräsa. Känna doften.
Säg till dem att jag inte vill avtjäna mer tid.
Det ska jag göra. Men då blir det kanske ingen förlikning.
- Ett hinder för förlikning? - Ja.
Rent politiskt kan de inte bara låta dig gå.
Din tur, ms Holden.
Vi synar deras bluff.
Mamma?
Vi ringer Ted och ber honom köpa några stora, feta biffar.
Då har vi en plan. Jag ska gå och tända grillen.
- Det luktar gott. - Jag gjorde pastagratäng.
- Den vi skulle ha ätit. - På dejtkvällen.
- Jag förstörde den ordentligt. - Vi gör alla våra misstag.
- Vi kan väl göra ett nytt försök. - Jag kan duka.
- Det var en fin biff, brorsan. - Ja, det var gott.
Jag måste åka till Thrifty Town.
- Jobbar du ikväll? - Ja. Jag ser nästan fram emot det.
- Du har förändrats. - Jag försöker.
- Jag hoppas att du vet vad du gör. - Jag med.
Du.
Jag vill hans bästa. Men jag vet inte riktigt vad det är.
Det är inte en förlikning.
- Jag meddelar åklagaren ditt önskemål. - Det är inte ett önskemål.
- Jag vill lyssna på bandet? - Vilket band?
Mitt erkännande. Jag har inte hört det sen rättegången.
Jag har det på datorn i bilen.
Jag vill inte att nån ska veta om det. Inte ens familjen.
Uppfattat.
- Hej där. - Vad gör ni?
- Vi diskuterar Daniels förlikning. - Förlikning?
- Så att han inte hamnar i fängelse. - Genom att erkänna?
Det är inte... Jag tror inte att han har bestämt sig än.
Men i så fall måste han erkänna.
- Ett sätt att gå vidare, antar jag. - Så han gjorde det?
- Nej. - Så varför skulle han säga det?
Jag förstår inte riktigt heller, ärligt talat.
- Har du haft en bra dag? - Som vanligt.
- Du då? - Det har inte hänt nåt särskilt.
- Jag kom hem på lunchen. - Jag skickade ju med lunch.
- Jag ville bara träffa dig. - Vad trevligt.
Så vart hade du tagit vägen?
Jag uträttade några ärenden. Tråkiga saker.
Jag vet att du jobbar hårt här, Tawney.
- Jag antyder inget annat. - Det är okej.
- Hej, lillbrorsan. - Hej.
- Är allt okej? - Pappa sa att jag borde åka hit.
Vad kul. Kom in. Vi var mitt i maten.
Har du ätit än, Jared? Jag gör i ordning en tallrik åt dig.
- Kan du hämta bestick, Ted? - Det behövs inte.
Du kan inte säga nej till Tawneys pastagratäng. Det vore en synd.
- Jag kan väl smaka lite. - Vrålhungrig, alltså?
- Vill du ha nåt att dricka? - Visst.
- Vill du ha en öl? - Teddy.
Ingen vuxendricka till dig. Bara pojkdricka. Du får en root beer.
- Hur är läget? - Bra.
Så varför skickade pappa hit dig?
- Det handlar om Daniel. - Vilken skräll.
- Vad har han gjort nu, då? - Inget. Men...
- ...han kan få ingå en förlikning. - En förlikning?
- Då måste han erkänna. - Säga att han dödade Hanna?
Då kan han gå fri, säger pappa.
- Visste du om det här? - Hur skulle jag veta det?
- Nån kanske har ringt. - Det hände idag.
Pappa sa att det var ett sätt för honom att gå vidare.
Men varför skulle han erkänna?
Jag vet inte varför han erkände första gången. Han har väl sina skäl.
Jag går och lägger mig.
- Mår du inte bra? - Jag är bara lite trött.
Jag fixar det här. Jag tar disken.
God natt, Jared. Det var kul att se dig. Kom gärna igen.
- Jag kommer om en stund. - Okej.
- Vill du ha en öl? - Visst.
- Du har knappt rört ölen. - Jag gillar faktiskt inte smaken.
Först hatar du det, sen älskar du det. Så är det med öl.
Den får inte gå till spillo.
- Tänker Bobby Dean skada honom? - Svårt att veta.
Vad skulle du ha gjort i Bobbys situation?
Jag ska nog åka hem. Mamma blir orolig.
- Vill du ha skjuts? - Nej, det går bra.
- Du är inte som honom. Oroa dig inte. - Jag oroar mig inte över det.
- Ta det lugnt. - Ja då. God natt.
Mycket att tänka på?
Vi funderar på att fixa hjälp åt dig. Med köket menar jag.
- Jag förstörde det. - Det är inte förstört.
- Jag vet inte hur jag tänkte. - Alla gör saker som de ångrar.
- Du kan ställa allt till rätta. - Kanske det.
Du är en bra man, Ted.
Det är bra att du gifte med mamma.
Jag vet inte om du har bestämt dig än.
Men om din mamma fick ha dig här i frihet för alltid
spelar inget annat nån roll.
Ursäkta.
Hej, det är Ted Talbot. Vem är det?
Det var oväntat. Ikväll?
Det kan jag väl om det är brådskande.
Okej. Då ses vi där.
- Hon ville testa hur det var. - Menar du sex?
Svamp.
Gav du en 16-årig flicka psykoaktiva droger?
- Varför gjorde du det? - Jag borde inte ha gjort det.
Ring mig så fort ni kan så att vi kan diskutera hur vi ska gå vidare.
Men Daniel tänker inte återvända till fängelset,
och vidare diskussioner får utgå från det.
- Skedde samlaget utan samtycke? - Jag gick.
- Menar du efter samlaget? - Nej. Jag vet inte när.
Det var fler där.
Med henne, menar du? Gjorde de saker med henne?
Hur visste du att det var fler?
Jag såg dem.
Du vet vad som hände, Daniel.
Hon var ganska skadad där nere.
Skador som har orsakats av en arg ung man.
Blir du ofta arg, Daniel? Tappar du besinningen?
Började du bråka med henne?
Jag sa ju att jag inte minns.
- Kolla på fotona igen. - Jag vill inte.
- Jag plockade blommor. - Du sa det. Kolla på flickans hals.
- Vad ser det ut som? - Som att nån har skadat henne.
Du var där med henne. Vi har ögonvittnen.
- Jag var där, men jag gick. - Vart gick du?
- Jag promenerade. - Kan nån bekräfta det?
- Jag skulle ju få träffa pappa. - Är det du, älskling?
Det ska du. Så fort du har erkänt.
Hittade du det du skulle i affären?
Jag har väntat på dig.
Lätta ditt hjärta, pojk.
Du satte händerna runt hennes hals.
Du tryckte... Och tryckte...
Och tryckte.